SOMMERTID
Kom, kom, kom!
- Ikke så hurtigt. - Pas på. Trinene er glatte.
- Er du Batman eller Superman? - Pas på.
- Er du okay? - Ja.
- Vent! - Skal vi lede?
- Har du fundet noget, Max? - Nej.
- Jeg tror, jeg er på sporet. - Tampen brænder.
Har du fundet noget?
- Hundene er løbet væk. - Kald på dem.
- Bijou, Bretzel! - Bretzel!
Kom, Koda. Vi åbner kuverten.
Du fangede mig ikke.
Nå... hvad står der så?
- Ingenting. Mærkeligt. - Det er usynligt blæk.
- Daisy har forstået det. - Pierre, giv mig din lighter.
- Værsgo. - Tak.
De har regnet det ud.
- Se, det ligner en ø. - Der er broen. Jeg ved, hvor det er.
Kom! Kommer du, Lester? Vi skal finde skatten.
- Hej. - Vi ses.
Det tog sin tid. Det er ti minutter siden, jeg ringede.
- Vi hørte det ikke. - l var nede ved søen.
- Nej. - I ved godt, at det er farligt.
- Bare rolig. - l er komplet ansvarsløse.
- Blåt eller stribet papir? - Det her.
- Jeg fandt det her. - Tak.
- Har De noget tape? - Ja.
Åh, undskyld.
Åh, pis!
- Kun lidt. - Du skal skåle.
Et par dråber, så. Det er fint, tak.
- Det er din fødselsdag. - Det blæser man på i min alder.
- Det er en anledning til at ses. - Det er rigtigt. Jeg ser jer aldrig.
- lær ikke dig, Adrienne. - Mig?
New York er ikke lige om hjørnet, og jeg er ophængt.
Jérémie bor endnu længere væk, og de er da i Frankrig hvert år.
Vi hører om dig i pressen.
En veninde sendte mig et avisudklip fra Japan. Jeg fattede ingenting.
Jeg designerfor kæden Takashimaya. En ny tilbehørslinje -
- der er enkel og klassisk. Det er svært, og jeg er bagud.
- Skål for dig og dine... - Nej, stop.
- Det må vi da godt sige. - Dine 75 år.
Sig, hvad I vil. Skål, skål...
- Skål. - Skål, mor.
Gaven...
Den er fra os alle.
- Sødt, men det er der ingen grund til. - Pak den op, før du brokker dig.
- Hvad er det? - Det kan du da se. En telefon.
- Der er jo tre telefoner. - En base og to håndsæt.
Jeg har ikke brug for tre.
En til soveværelset, en til stueetagen og en til atelieret eller haven.
- Så skal du ikke løbe så meget. - Det har jeg ikke noget imod.
Min telefon fungerer godt. Det er for indviklet.
- Vi hjælper dig. - Jeg valgte en nem én.
Du behøver ikke at lære manualen udenad.
- Jamen tak... - Den ser ud til at vække glæde.
l må lære mig at bruge den og sætte den op, før I tager af sted.
Vi har også tænkt på noget praktisk.
Det er ikke superoriginalt, men værsgo.
Et mohairtæppe... Gaven til gamle mennesker.
Perfekt til de lange vinteraftener foran kaminen.
- Når du ser Patrick Sebastian... - Nej, nej. Det var min spøg.
Det er sødt af jer. Det er smukt og meget praktisk.
Jamen tak endnu en gang. Lad os gå til bords.
- Jeg tager det. - Læg det derovre.
- Sådan. - Se, hvor det klæder mig.
- Ser jeg godt ud? - Fantastisk.
- Ikke en rigtig gave... - Så ved jeg, hvad det er.
- Og ingen overraskelse. - Den amerikanske udgave?
Helt frisk fra trykkeriet.
Smuk, ikke? Jeg er glad for, at de har brugt det maleri, vi valgte.
- Hvilket smukt layout. - Ja.
- Man kan genkende atelieret. - Jeg troede, den kom i næste måned.
De sendte mig et prøvetryk, men kun med teksten.
- Skulle du rette i det engelske? - Det ville jeg ikke kunne.
Nej, jeg skulle kun rette nogle fejl, som er i den franske.
- Den franske version er da fin. - Ikke indholdsfortegnelsen.
- Du var ellers efter dem til det sidste. - Man kan ikke være grundig nok.
- Må jeg se? - Hvem vil have salat?
Det havde glædet jeres grandonkel.
Du sagde altid, at han ikke var til æresbevisninger.
En så smuk bog 30 år efter hans død viser eftertidens interesse for ham.
- Takket være dig. - Det er rigtigt.
Det er din fortjeneste. Du kan være stolt.
Det, der er vigtigt nu, er den retrospektive udstilling.
- Har man fastsat datoen? - Ja. l juli, San Francisco.
l november, Chicago. Og i januar, Wien.
Paris ligger ikke fast endnu, men engang først i det nye år.
- Skal du med? - Ja, til ferniseringen i San Francisco.
- Vi vil også prøve at komme. - Det håber jeg da.
Også mine børnebørn?
De små børn, som drikker vin? Kommer de til San Francisco?
Se det her foto... Det var ikke i den franske udgave.
Det er her. Det er taget præcis her.
- Det er ham i midten. - Hvor sjovt.
- Hvornår er det taget? - Sidst i 60'erne.
- 50'erne. - Nej, 60'erne. Se...
Det er præcis samme bord, samme sted.
Det er rigtigt. Og hvorfor skifte plads? Det står fint her.
- Hvem er han? - Lad mig se...
En af Pauls venner, en kybernetisk skulptør. Han havde stor succes.
Nu er han gået i glemmebogen. Det er hans kone.
- Eloise, hvor er cognacglassene? - Jeg har flyttet dem.
- De har altid stået her. - Jeg har flyttet dem herover.
- Rolig nu. Jeg tørrer dem lige. - Nej, nej.
- Det er hurtigt gjort. - Det er fint.
Sylvie, Pierre! Slap lidt af. I er hos bedstemor.
- Kom, skal l se de to Corot'er. - Hvem er Corot?
En maler fra det 19. århundrede. Han gav dem til jeres slægtning.
- Hvorfor? - Aner det ikke. Han var læge.
Han har nok gjort ham en tjeneste. Der er også det der...
En dag arver l og jeres fætre og kusiner dem, og siden hen jeres børn.
- Kan l lide dem? - De er smukke, men ikke min stil.
De er fra en anden tid.
- Hvad var det, du sagde navnet var? - Puma. Puma-kondisko.
- Hvorfor skal de fremstilles i Kina? - Det er billigere.
Vi har fem fabrikker, og jeg er teknisk supervisor.
Meget tid går i lufthavnene, fordi Air China ikke er til at stole på.
Men det er fremtiden.
At fremstille billige kondisko i et land, hvor arbejdslønnen er lav?
Det er der intet nyt i. Det skal man ikke være stolt af. Beklager.
Måske, men verdens vækst afhænger af det, og du nyder også godt af det.
- Converse... - Samme sag. Det er ikke engang sko.
Spørg Frédéric. Familiens økonom.
- Og? - lær Amerika nyder godt af det.
- Angela, er Shanghai ikke kedelig? - Nej, med tre børn flyver tiden.
Og jeg arbejderfor kirken. De har altid brug for frivillige.
Der er stor fattigdom. Jeg gør, hvad jeg kan.
- Skal jeg hjælpe? - Nej, så galt er det ikke fat.
Men hvis du vil tage telefonen og bogen. Det skal ind på kontoret.
- Du må godt skaffe mig en isterning. - Selvfølgelig.
Glem det nu ikke.
Jeg elsker, når I er her, men det trætter mig også.
- Du gør for meget ud af det. - Nej. Eloise laver det hele.
- Jeg er gammel. Længere er den ikke. - Det går da.
Det siger jeg intet om.
Jeg siger bare, at jeg som 75-årig er nødt til at tænke på fremtiden.
- Fremtiden? - Hvad der skal ske, når jeg er væk.
- Der er god tid. - Nej.
Da du er den ældste og den eneste i Frankrig, skal du forvalte boet.
- Det vil jeg ikke tale om. - Det skal vi.
Du er her aldrig og har aldrig tid. Nu må jeg sige dig et par ting.
Først: Skrivebordet er lavet af Louis Majorelle. Stolen ligeså.
- Det ved du, ikke? - Det har du sagt tusind gange.
En unikating. Musée d'Orsay har kig på. Ligeså Josef Hoffman-skabet.
Men det er jer, der skal bestemme. l er tre. Alt skal deles i tre.
- Vi rører ingenting. - Jeg vil ikke vide det.
- Din samling forbliver intakt. - Jeg har værnet om Pauls minde.
For det er mine minder, mit liv, min ungdom...
Jeg har gjort, hvad jeg kunne. Efter mig er det en anden historie.
- Vores historie. - Nej, I skal ikke vogte over hans arv.
- Vi gør det for din skyld. - Jeg er væk. Jeg er ligeglad.
Alt ligger i mappen.
Her er listen over de vigtigste ting.
Certifikater, anslået værdi...
Det er gamle vurderinger. De skal nok revurderes.
Og her har vi Paul Berthiers skitsebøger.
Næsten ingen kender til dem.
Tegninger, akvareller, croquis'er...
De har kun været udlånt til en udstilling i Oxford.
Men de udgør en helhed.
Og du må ikke skille dem. Det bad Paul om i sit testamente.
Kom. Jeg skal vise dig noget i dagligstuen.
Åh, jeg glemte Odilon Redons dekorative paneler.
Det her og det i atelieret, det skal du passe på.
Man kan ikke se det, men det er slemt angrebet af fugt. Det skal restaureres.
Det skal du sørge for.
Vitrineskabet her er også et Majorelle.
Det er ikke min kop te, men det er penge værd.
Stop, mor. Jeg er ligeglad. Jeg er ikke kunstekspert eller marskandiser.
- Det bliver dit. - Det skal ikke sælges.
Jo, det skal. Det er museumsgenstande.
De skal da ikke rådne i et hus, der for det meste står tomt.
Når du er væk, er børnene store, og de elsker huset her. Vi vil komme her tit.
Det er noget, der hører deres barndom til.
De får andet at lave end at tage sig af ragelse fra en anden tid.
Her ligger den Degas-gipsfigur, du og Jérémie slog i stykker, da I var små.
Ja, sikke et drama.
- Kan den reddes? - Nej. Det er trist, men sådan er det.
Det er den sidste tegning, din grandonkel lavede.
Et kig ud på haven fra vinduet her.
Hans stol stod der. Til sidst var han ikke til at flytte.
Det husker jeg godt. Han kunne dårligt tale.
- Det i hans hals lugtede fælt. - Godt, at Eloise passede ham.
Han gjorde mig bange.
Den her... Jeg vil godt have, at den bliver i familien. Hos dig.
Kun du har interesse i den. Jérémie har travlt med sit i Kina.
Og Adrienne er altid på farten. Hun har aldrig tid til noget.
Og du... Hvad har du gang i?
- Jeg har lige udgivet en bog. - Jaså?
- Baseret på mine universitetstimer. - Universitet?
- Jeg har undervist i to år. - Nå ja, det har du talt om.
Bogen var polemisk og vakte debat. Paul Vernon kom på banen.
- Paul Vernon? Fra France Culture? - Præcis.
Han er veltalende, meget klog og har en god stemme.
Han sagde, at bogen var fuld af ubegrundede hypoteser.
- Lad mig læse den. - Du har ikke læst den foregående.
- Jo, den ligger på mit natbord. - Den vil bare kede dig.
Vent... Jeg glemte... Vasen er en Antonin Daum.
- Der var to. Den anden er forsvundet. - Det har du fortalt.
Jeg ved, at Eloise har smadret den, men hun vil ikke indrømme det.
Men selv alene er den penge værd.
- Min mor irriterede mig. - Hvorfor?
Hun lader, som om hun interesserer sig for mig.
Hun interesserer sig ikke for økonomi.
- Det gør jeg faktisk heller ikke. - Kom, hunde.
- Hun pressede mig selv til det. - Du sagde, det var din far.
- Ja, fred være med ham, og hende. - Han var bekymret for din fremtid.
- Og jeg havde lyst til det. - Hvad ville hun?
- Tale om sin død. - Brugte hun de ord?
Nej. Hun talte om sine samlinger, min onkels skitser og huset.
- Så hun talte om sin død. - Det sagde jeg jo.
- Hun ser ellers godt ud. Hun stråler. - Men hun er 75.
Og hvad så? Hun kan leve 10-15 år til. Kvinder lever længe.
Hvad hvis hun døde i morgen?
- Du mener med huset? - Ja.
- Ingenting. Vi ville lade det stå. - Er du sikker?
Din bror og søster bor i udlandet. Hvorfor skulle de beholde det?
- De er knyttet til det. - Jeg håber det. Jeg er ikke sikker.
- Hvis Hélène ikke er her mere... - Hvad skulle det ændre?
Din mor ved, at det bliver et problem. Hun er mere klarsynet end dig.
Hold op.
- Talte hun om Daum-vasen? - Ja, hun er besat af det.
Hver gang hun har det skidt, er den på tapetet. Hun tror, jeg har smadret den.
Den har været væk i mange år, men jeg er ligeglad. Den var grim.
Jeg foretrækker den her.
- Tror du, hun har det skidt? - Hun er deprimeret.
Hun kan gå en hel dag uden at mæle et ord.
Og hun glemmer. Hun glemmer, hvad hun lige har sagt.
- Hun ville tale om arven. - Det er det eneste, hun går op i.
Hun vil have, at du tager dig af Paul Berthiers værker.
Hun siger det modsatte.
- Kan du huske ham? - Dårligt.
- Han døde i 72. Da var du hvad? - Ti år. Jeg husker ham svagt.
- Det var en ceremoni at besøge ham. - Han var skøn. Da var der liv i huset.
- Det er der stadig. - Når I er her. To gange om året.
Har De lidt køkkenrulle? Den lille har spildt yoghurt.
- Det har jeg da. - Mange tak. Tak.
Hjælp mig lige. Pak kagen ud.
Hvis mor ikke længere var her, ville du så blive og passe huset?
- Ja, hvis I beholder det. - Det gør vi for børnenes skyld.
Jeg havde helt glemt den her.
Hvad er det? Er det Christofle?
Den var Pauls. Den stammerfra hans familie.
Det ligner et aftryk af et blad. Den er flot.
Jeg havde helt glemt, at jeg drømte om den en nat...
Jeg havde gemt den under min trøje, og lige pludselig stod jeg i en skov.
Jeg tror, at det regnede, og så blev den til en slags stort åkandeblad -
- med rødder. Jeg gik i panik og vågnede heldigvis.
Te servicet... Jeg tog det frem for din skyld.
Det og det og det... Det er for lille til en familie.
Jeg kan ikke huske, om det er Georg Jensen eller Michelsen.
- Må jeg se? - Det er i hvert fald dansk.
Det er Georg Jensen.
Det var dem, der udførte den slags arbejder i hamret sølv.
Jeg så, at du også havde taget det her frem. Det er ikke nær så fint.
Man kan virkelig se forskel.
Den inspirerede mig til mit afgangsprojekt.
Jeg designede næsten den samme ting med blomster på toppen.
Jeg fik en god karakter, men det var rent plagiat.
Men du ved jo, at du skal have bakken og te servicet.
Det var ikke sådan ment.
- Jeg ved, det ikke passer til din stil. - Hvad for en stil?
Du foretrækker det moderne. Som dit eget design.
Hvis en ting er vellykket, er den vellykket. Du tager fejl.
Hvad enten den er ny eller gammel, er den smuk at se på. Se...
- Du bryder dig da ikke om gamle ting. - Det er rigtigt.
Og jeg kan ikke se dig drikke te af sølvservice.
Det er også rigtigt.
Paul købte den her -
- da han udstillede i København i 60'erne. Jeg var med ham.
Det gik dårligt. Han solgte ingenting. Han fik dårlig kritik. En katastrofe...
Sylvie, Pierre! Nu har jeg kaldt tre gange.
- Nu er det nok. Vi skal af sted. - Kom, Max.
- Kys jeres bedstemorfarvel. - Kom, vi skynder os.
Stil den på bagsædet. Den er skrøbelig.
- Ind i bilen. - Skynd jer, så vi undgår kø.
- Vi er allerede sent på den. - Vi rejser jo i morgen og skal pakke.
Vi flyver kl. 13.
Du lovede at besøge os. Vi har et gæsteværelse.
Ikke om sommeren. Det er for varmt. Og jeg er for gammel til lange rejser.
Du kommer til ferniseringen i San Francisco.
- Det gør mig jo så nervøs. - Jamen det bliver fantastisk.
- Det er et fint museum. - Det ved jeg.
- Kommer du? - Ja da. Vi kommer alle sammen.
Godt. Vi ses i september.
- Hej med jer, unger! - Farvel og tak.
Kan du sætte mig af ved Porte de Clichy?
Selvfølgelig. Hvor som helst.
- Skal jeg tænde lyset? - Nej tak. Det er fint sådan her.
Børnene glemte kurven med kirsebær.
Forældrene havde andet i hovedet.
De var allerede på vej hjem.
Frédéric syntes, De virkede trist.
Ja. Jeg talte om min død.
Det er meget normalt.
De har deres eget liv. Deres anliggender er ikke mine.
Mange ting vil forsvinde med mig.
Minder, hemmeligheder...
Historier, som ikke længere interesserer nogen...
Men der er arvestykker, ting...
Det må ikke blive en byrde for dem. Det ville være imod Pauls ønske.
- Skal jeg lave lidt aftensmad? - Nej tak. Jeg er træt.
Jeg går tidligt i seng.
- Jeg kunne ingen plads finde. - Der er en gæsteparkering.
- Er alle kommet? - Alle på nær Dem. Der er god tid.
- Han hader den, ikke? - Nej da. Han inviterede Dem jo.
- Så er vi her. - Goddag, Amélie. Frédéric...
- Kender De vores vært, Paul Vernon? - Ja da.
Sluk mobiltelefonen.
Frédéric Marly, hvis jeg tager Deres argument i yderste konsekvens -
- så er økonomi ikke andet end et stort bedrag og ren og skær overtro.
Og økonomerne er præster i en moderne religion, der er uden indhold.
Det er lidt det.
Stadig, hvis man læser bogen nøje, så får man det indtryk -
- at De i relativismens navn underminerer Deres egne påstande.
Nej, jeg siger, at fordi økonomi er det modsatte af en videnskab -
- kan ethvert forsøg på at kontrollere den, hvor gode hensigterne end er -
- risikere at give bagslag. Det er det, jeg siger.
Og De er selv økonom. Betragter De så Deres arbejde som forgæves?
- Jeg var dårlig. - Nej da. De klarede det godt.
- Det er så teknisk og keder folk ihjel. - Det kan være spændende.
Tak, men nej.
Efter tre sætninger slukker folk. Den bog har kun givet mig problemer.
De tager fejl. Man kan godt lide den.
- Nej, man kan ikke. - Flere boghandler vil have Dem ud.
Jeg ringer. Giv besked om signeringen.
Det skal jeg nok.
- Farvel. - Farvel.
Hej.
- Må jeg kondolere? - Tak.
- Tak, fordi du kom så hurtigt. - Det er mit job.
- Din mor var meget vellidt i byen. - Det ved jeg.
Hun ringede til mig i sidste uge angående jægerne i skoven.
Vildsvinene ødelægger hegnet.
- Jeg har selv opsat et elektrisk hegn. - Vi må gøre det samme.
Papirerne er klar.
Du skal bare skrive gravstednummeret på.
Kom... Jeg har fundet planen over kirkegården frem.
Den er lille. Der er ikke megen plads tilbage. Vi udvider til næste år.
Du har området her... Gravsted H4, H5 og H6.
Utroligt, som byen har ændret sig på 20 år.
Der er mange nye virksomheder. De ansatte køber bolig her.
For fredens og naturens skyld.
Og det er tæt på Paris. 50 minutter til Gare du Nord. Tog hver halve time.
Pas på. Der er et hul der. Der var en anden, der døde i sidste uge.
Det er gravstedet der. Bagefter må vi udvide.
Der? Tæt på familiegravstedet?
Derovre ved det rustne kors er der tre anonyme gravsteder. Dem rydder vi.
Herovre...
Jeg køber lige avisen.
- Hvad? - De har sat en dødsannonce i.
De har taget en sætning fra Paul Berthiers testamente -
- som de ikke skulle bruge. Det gør mig vred.
- Stod den da ikke på hendes dagbog? - Jo.
''Jeg efterlader jer mine malerier, som der, hvor jeg er nu...
... ikke længere har nogen værdi for mig -
- men via jer vil noget leve videre for altid efter mig... ''
Det er fint.
- Det har været hendes mission. - Det har været hendes forbandelse.
Det giver dig en lille ide om, hvad jeg laver i Japan.
- Det er prototypen. - Hvor er det smukt.
- Vil du se? - Ja.
Det er endnu ikke færdigt. Det er underkoppen.
Det kommer i produktion om et par uger.
- Tag endelig. Der er mere. - Tak.
- Får vi et sæt? - Selvfølgelig. Jeg forærer jer et.
Når de er klar.
Hélènes død kommer helt bag på mig. Det var så pludseligt.
Jeg kan ikke vænne mig til tanken om, at hun er væk.
- Hun var udkørt efter San Francisco. - Men det var en stor glæde for hende.
Hun virkede 15 år yngre. Hun strålede.
Jeg blev oprørt over hendes foredrag om Pauls hverdag i Valmondois.
Det var virkelig også meget uanstændigt.
- Der var ting, jeg slet ikke anede. - Jeg var også målløs. Det var alle.
Hun talte aldrig så frit overfor os.
Åh nej.
Men tror I, at hun havde et forhold til sin onkel?
Slet ikke.
- Hvad? - Det er da ikke til at vide.
- Der var noget, men et forhold? Nej. - Sådan har det altid været med dig.
- Mor er urørlig. - Der var en dyb hengivenhed...
Når hun så på Pauls malerier, faldt hun i svime, fordi hun elskede ham.
- Ja, men det var ikke... - Det var tydeligt.
Det var ret klart for mig. Det var foruroligende.
- Det var mere end kærlighed. - Hvad mere?
Når hun så på et af hans værker, var hun tæt på ham.
- Taler vi om et seksuelt forhold? - Hvorfor hidser du dig op?
- Det gør jeg heller ikke. - Endelig kom sandheden frem.
Meget er usagt i den her familie, så for mig er det en lettelse.
Hun sled sig selv ihjel.
Hun havde for meget om ørerne.
Hun brugte al sin energi på ferniseringen for bagefter at resignere.
Jeg tror, det startede før.
Hun havde fået nok og følte sig udmattet.
- Ligesom til hendes fødselsdag. - Ja, hun talte om arv, deling og salg.
- Der var mange til begravelsen. - Ja. Flere, end jeg havde troet.
Det var en smuk ceremoni. Enkel. Ingen sentimentalitet.
- Det var det, hun ønskede. - En god ide med landsbykirken.
- Godt, hun fik taget repareret. - Og i det regnvejr.
Det ville have gået os ilde.
De penge, hun har givet kirken, skal gå til en ovn og en ny kirkegårdsmur.
- Det er en ruin. - Han var god, præsten.
Ja, han talte godt.
- Skal du ud? - Jeg skal møde Pierre.
- Er det dumt? - Nej. Gå bare.
- Far insisterede på, at vi var her. - Nej, l skal ud.
Jeg har det her med.
- ''No tv today'". - Jeg ser aldrig tv.
Giv det til din far. Og det er til din ven.
- ''Ingen pc i dag''. - Sæt den der.
- Vi får ham aldrig væk fra pc'en. - Vi kan prøve.
- Er det dit design? - Ja, helt nyt.
Skynd dig, før han kommer. Så hænger du på den.
- Vi ses. - Ciao.
- Lisa? Hvad gør jeg med det her? - Smid det ud.
Jérémie, kan du ikke tage den anden quiche?
- Og hvad er det? - Den der?
- Det er porre og gedeost. - Skal jeg hjælpe dig?
- Den tager du. Sådan... - Er den med bacon?
- Jeg tror, det er quiche à la quiche. - Vent lidt...
Vi bliver nødt til at tale om de praktiske ting.
I tager snart af sted. Og jeg står her med en masse praktiske spørgsmål.
Jeg har for min del tænkt lidt over det...
Men jeg er sikker på -
- at vi alle er enige om, at vi skal bevare Paul Berthiers hus -
- med dets ting, dets møbler, dets sjæl -
- så vi kan videregive det til vores børn. Bagefter er det op til dem.
- Så er vi væk. - Taler du også om malerierne?
Ja. Corot'erne, Redon-panelerne... Det er synd at skille sig af med dem.
- Synes du ikke? - Jo.
Når vi har huset, kan vi mødes der i ferierne.
- Hvis man har ferie. - Men det kræver vedligeholdelse.
Eloise bliver og tager sig af huset. Jeg har spurgt hende. Hun er indforstået.
Tak.
Skal vi ikke dække bord?
Jeg forstår godt det, du siger. Det gør mig rørt.
l forhold til mor. l forhold til Paul Berthier, som jeg ikke har kendt.
Eller ikke kan huske, men jeg forstår.
Det vil bare blive lidt besværligt for os.
Jeg bringer det på bane nu, fordi vi alle er samlet.
- Angela er enig med mig. - Ja.
De har tilbudt at forny min kontrakt.
Jeg tøvede, men jeg får ikke sådan et job i Europa.
Koncernens vækst ligger i Asien. Der er store muligheder.
Det betyder et længerevarende engagement.
- Fem år. Jeg skal forflyttes til Peking. - Så vi skal bo der.
Vintrene er hundekolde, så vi har lovet børnene at leje et sommerhus på Bali.
Der er et rigtig fint udbud, og det er billigt sammenlignet med Frankrig.
- Jeg håber, l kommer på besøg. - Ja da.
Fordi...
... vi får ikke mulighed for at komme til Europa.
- Ikke de næste par år. - Så må vi se.
- Men vil børnene ikke savne det? - Børnene?
Fransk er det sprog, vi taler derhjemme.
Men ellers er de ikke knyttet til landet og kulturen. Det ligger dem fjernt.
De taler engelsk i skolen, og som andre børn er de tiltrukket af USA.
Næste år skal Pearl til San Francisco.
Ja.
Så det er klart, at for os -
- set i et nutidigt og fremtidigt perspektiv -
- betyder huset i Valmondois ikke det helt store. Vi får ingen glæde af det.
- Og vi får store udgifter. - Ja, vi skal købe noget i Peking.
Hvis vi skal have noget godt, koster det.
Med de olympiske lege er priserne røget i vejret.
Jeg forstår. Det havde jeg ikke gjort mig klart, men jeg forstår.
Sådan er vores situation, men vi bøjer os for flertallet.
- Selvfølgelig. - Jamen jeg henter stegen.
Giver du mig skærebrættet?
- Og kniven. - Værsgo.
- Vil du have en tallerken? - Nej, det er fint sådan.
Det er fint sådan.
Jeg går ud fra, at jeg skal sige noget nu...
Det er ikke nemt.
Men jeg havde også noget at sige. Det skulle være aftenens scoop, men...
Tak, Jérémie. Der kom du mig i forkøbet.
Giver du mig lidt mere?
Nå, men James og jeg har kendt hinanden -
i næsten to år nu.
Jeg har glemt at sige, at han måtte tage tilbage på grund af sit arbejde.
l kender ham ikke så godt. Han hænger altid ved computeren.
Vi så ham, da vi var i San Francisco. Og Hélène satte stor pris på ham.
Kort sagt: Vi skal giftes.
Til marts. Det bliver ikke noget stort.
Vi har ikke besluttet, om det bliver her eller i USA, men...
- Hold op. - Hvad?
Jeg ved, at mit første ægteskab var en katastrofe, men...
- Har vi sagt katastrofe? - Jeg har ikke.
- Vi er glade på dine vegne. - l er ligeglade med mig.
Tillykke.
Det vil betyde en del ændringer for os.
Nu bor vi jo begge to i New York.
Jeg har mit firma og de fleste af mine kunder der, og han...
Han er kreativ direktør for et internetmagasin.
- Han er fra Denver, ikke? - Jo, og der er vi om sommeren.
Der skulle være så smukt. Jeg vil godt vandre med jer i Colorado.
Alt i alt...
... så kan jeg ikke komme til Frankrig mere end en gang om året.
Måske et par dage, hvis lejligheden byder sig, men...
Så...
Jeg vil ikke tage parti eller være den afgørende stemme.
Men sådan er min situation. Jeg vil ikke få glæde af huset.
Men som årene går...
... betyder det ikke så meget for mig. Ej heller Frankrig.
Så du synes, vi skal sælge.
Ja. Jeg synes, vi skal sælge.
- Og det gør du også, Jérémie? - Ja.
- l prøver at være diplomatiske. - Slet ikke.
- Jeg vil da ikke gå imod jer. - Vi vil heller ikke gå imod dig.
Jeg kom med mit synspunkt, men vi skal være enige -
- og tage en beslutning, der passer alle.
Vil du have lidt?
Nej, kun to dråber.
- Nej tak. - Lidt mere?
Med glæde. Den er rigtig god. Tak.
- Lidt mere? - Ja.
Godt...
Vi må tage en beslutning.
Det er klart, at vi skal sælge.
Og da jeg er den eneste, der bor i Paris, må jeg sørge for det praktiske.
Jeg skal nok holde jer underrettet...
Vigtige ting taler vi om.
Der er alle de gamle møbler, malerier, bøger...
Vi må se, om det kan betale sig at sætte det på auktion.
Jeg kender en, der kan hjælpe.
Der er et par ting, jeg gerne vil have af sentimentale grunde.
Men resten ved jeg ikke, hvad vi gør ved.
Problemet bliver arveafgiften.
- Vi bør beholde Corot'erne. - Vi kan ikke dele dem over i tre.
De er det mest værdifulde.
Hvis Jérémie har brug for penge...
... så skal de vel sælges først. Vil jeg mene.
Ja.
- Vent, det er mit. - Undskyld.
Det bedste er at lave en stor auktion.
Ja, vi kan lave et katalog.
''Paul Berthier-samlingen''. Med fotos af de værker, vi godt kan lide.
Noget at gå efter...
Jeg er mere vant til sådan noget end Frédéric, så...
Jeg kan hjælpe ham. Han har ikke så meget forstand på det.
Det er jo svært for mig, som sidder i Kina.
- Og med tidsforskellen. - Vi klarer det.
Frédéric?
- Du græder? - Hold nu op.
Ja, ja. Du behøver ikke...
Fandens også.
Undskyld... Tak.
Alle er her.
Advokat Lambert venter Dem.
- Bravo! - Jeg kunne ingen plads få.
Der er en parkeringskælder. Skidt med det. Lambert taler i telefon.
Undskyld ventetiden.
Værsgo at tage plads. Der skulle være stole nok.
Det er alt sammen klart nok, men det havde været klarere -
- hvis Deres mor havde forberedt sin død lidt.
Jeg bad hende flere gange om at gå til en notar, men det ville hun ikke.
- Det er meget naturligt. - Problemet er, at det kan koste dyrt.
Jeg læste fortegnelsen. Det lader til, at størstedelen af arven er med der.
Kunstværkerne, møblerne...
Jeg er ikke ekspert, men der lader til at være ting af stor værdi.
- Alene malerierne... - l særdeleshed Corot'erne.
Jeg er ikke klar over, hvad Corot går for på det internationale marked.
Desuden er det nogle lidt dystre motiver.
Men vi må have dem vurderet af en ekspert.
Det bedste, men kan gøre for at undgå den høje arveafgift -
- vil være at donere visse værker til staten.
Men Musée d'Orsay er interesseret.
Det sagde Hélène tit. Majorelle-skrivebordet...
- Og Josef Hoffman-skabet. - Det er vigtige værker.
- De kommer sjældent til salg. - Desuden kender vi kuratoren...
Michel Waldemar. En af mors venner.
Udmærket. Han kan hjælpe Dem med at præsentere sagen.
Bagefter skal museet have grønt lys fra skattemyndighederne.
Der er også flere Berthier-tegninger. Næsten alle skitsebøgerne.
Dem tænkte jeg på at sælge i USA.
Det er vigtigt at få international anerkendelse, og der kan jeg hjælpe.
Udmærket. Og ellers er alle enige om at sælge huset i Valmondois?
- Ja. Det har vi talt om. - Det er for stort besvær.
- Vi har ikke brug for det. - Jeg kender en god ejendomsmægler.
Han vil godt sælge det. Han sælger også vores lejlighed i Paris. M. Rosen.
- Har du talt med ham om det? - Ja, helt uformelt.
Og hvad siger han?
Det er ikke hans område -
- men ifølge kolleger burde det nemt kunne sælges til en god pris.
- Du har ikke ligget på den lade side. - Jeg er ikke med.
- Du tog altså et salg for givet? - Forestillede du dig noget andet?
Nej. Men jeg føler mig knyttet til det hus, så jeg lavede ingen kalkuler.
Hold nu op. Jeg er også knyttet til det, men har en uforudsigelig karriere.
Jeg har tre børn og nogle svære valg, så jeg er nødt til at lave beregninger.
Kan l ikke tale om det senere?
- Har De Rosens telefonnummer? - Ja da.
- Det står nederst. - Tak.
Lige et øjeblik. Så kommer jeg.
Godt... Jeg må af sted.
Jeg skal forbi hotellet. Flyet går kl. 15.
- Jeg er tilbage om ti dage. - Så er jeg rejst.
Jamen så ses vi, når vi ses.
- Lad mig høre angående Pearl. - Ja.
- Ring, hvis hun skal med på ferie. - Okay. Knus.
- Hun er altid på farten. - Skal vi tage et glas?
- Gerne. - Derovre?
Det er fint.
- Hun har det fra mor. - Hvad?
- Det med, at hun altid skal videre. - Hun flygter fra et eller andet.
Ikke fra os, håber jeg.
- Nu, du siger det. Jeg er sikker på... - Hvad vil du have?
Kaffe.
Goddag. Kan vi få to kaffe? Hvis det ikke er for meget...
Og mor viede sit liv til sin onkel, fordi hun var gift med en radiatorfabrikant.
- Hun elskede ham. - Måske, men hun så ned på ham.
Dagen efter hans død tog hun sit pigenavn igen.
Hellere Hélène Berthier end Hélène Marly.
Det er ikke så sjovt, men far kunne godt være lidt for meget.
Du tager fejl. Han var brysk, men han var mere følsom end hende.
Han betalte regningerne, blev foragtet og tav stille.
- Fordi han havde komplekser. - Og hun kvalte ham med den onkel.
- Paul Berthier var en stor kunstner. - Jeg ved ikke rigtig.
- Noget er godt, andet er ligegyldigt. - Du tager fejl. Alt sammen er smukt.
- Kaffe? - Ja.
Tak.
Du må ikke være vred på mig.
Det var svært at flytte til Kina.
Jeg anså det for midlertidigt. En måde at tjene hurtige penge på.
- Nu har du dit liv der. - Mit og især børnenes.
- Du kommer ikke tilbage? - Nej, det tror jeg ikke.
- Hélène vidste det. - Hun kunne mærke det.
Jeg vendte det døve øre til hende.
Ved du, hvad der ærgrer mig mest? De to Corot'er.
Hvorfor beholder du dem ikke?
Så skal jeg købe dem af jer. Det er for dyrt.
Jeg har brug for pengene. Du er vel ikke alt for vred på mig?
- Nej. - Er du sikker?
- Og Eloise? - Hun bringer huset i orden.
Og så går hun på pension.
Så vidt jeg har forstået, har hun familie i Sydfrankrig.
De har foreslået hende at bo hos dem. Sådan er det.
Det er godt.
Underligt at tænke på, at huset i Valmondois skal sælges.
At der bor andre mennesker med andre vaner, en anden livsstil...
At Eloise er væk...
Ja, at Eloise er væk.
Godt...
- Vi ses. - Ja.
Kunne De følge med?
- Det gik fint. - Jeg tabte Dem af syne et øjeblik.
- Det er dig, der har nøglen, ikke? - Nej.
- Jo, jeg gav dig den til hængelåsen. - Nej, du gjorde ikke.
- Undskyld. - Der har vi den.
- Jeg slår alarmen fra. - Kan du koden?
- Ja. - Jeg beholder nøglen.
Det er denne vej.
Her er den lille vase, jeg talte om. Af Daum. De kan se signaturen der.
Der var to, men... Og så er der tegningerne, hvis De følger med...
- Vi må ud for at komme til atelieret. - Nu skal De se Corot'erne.
- Og Odilon Redons paneler. - Det ene er til restaurering.
Det var hårdt tiltrængt. Her har vi dem.
- De er nye for mig. Er motivet herfra? - Det tror jeg.
Ifølge min mor ligger der nu en Atac der. Det er lige efter L'lsle-Adam.
- Jeg går først. - Endelig.
Sådan...
Mor har noteret alt ned her. Det er gjort meget grundigt.
Her er skitsebøgerne, hvis De vil se dem.
Jeg så nogle af dem på udstillingen i Oxford, men det var langtfra alle.
- Hvad vil De gøre med dem? - Jeg vil sælge dem i New York.
Jeg ved, det ikke bliver let. Derfor er det godt at holde dem samlet.
Undskyld, jeg er lidt konfus, men jeg har ikke været her siden Hélènes død.
- Vi har intet rørt. - Det kan jeg se.
Og hun rørte heller ikke noget efter Pauls død.
Alt ved ham var helligt. Det var irriterende.
- Hun holdt meget af ham. - Var hun stærkt knyttet til ham?
- Hun var Pauls sidste store passion. - Hans sidste store passion. Min mor?
Ja da. På grund af familien måtte de gå diskret med det.
De var børn. Det ville De ikke have forstået.
Men jeg så dem tit sammen. Det var meget rørende.
Dengang var Deres mor meget lykkelig.
Ring til Frédéric om at installere telefonen
Majorelle har ikke lavet mange af den slags vitrineskabe.
Jeg tror, at Deres er det sidste i en privatsamling.
Nøglen ligger vist på kontoret.
Der har vi Majorelle-skrivebordet. Når papirerne er væk, kan vi bedre se det.
- Det har museet længe haft kig på. - Jeg tror, hun lagde nøglen her.
Jeg er lidt forvirret. Hvor er Hoffman-skabet?
Lige bag Dem.
Nå ja. Paul Berthier viste mig det, da han havde købt det.
- Han var meget stolt. - Han havde sans for det.
Dengang var wienermodernismen ikke i høj kurs. Man så ned på den.
- Gør det noget, jeg tager hænderne? - Nej.
De har ingen værdi. Ud over affektionsværdi.
Nu skal jeg vise Dem porcelænet. Der står mere andre steder...
Åh... Den lovede Hélène mig. Den beholder jeg.
Théodore Haviland, dekoreret af Suzanne Lalique.
- Tak, det kan jeg udenad. - Er stellet komplet?
- Ja da.
- Beholder De også det? - Nej, nej.
Bestemt ikke. Jeg tager den her.
Der er den.
Der er den jo.
- De har ikke nævnt de to her. - Man ser ikke skoven for bare træer.
Der står H&Co. De er af Félix Bracquemond.
Han lavede kun lidt glas i 1880'erne.
Det er rigtigt. De er meget fine. De er moderne for den tid.
- Hvor stod de henne? - Hvad?
- Det er jo Bracquemond-vaser. - De stod i et skab.
- Hélène brød sig ikke om dem. - Hun har aldrig nævnt dem.
Måske ikke, men Paul Berthier satte stor pris på Bracquemond.
Kan impressionistvaserne mon også være hans?
- Hvor står de? - På kaminen. l pseudojapansk stil.
- Kig på dem og sig, hvad De mener. - Jeg kender ikke Félix Bracquemond.
Der var en udstilling i Limoges for et par år siden.
Med de to vaser står vi stærkere.
- Tror De, det går igennem? - Det burde det.
Hélène og jeg talte tit om denne donation.
Ja... Hvad sagde hun om den?
At det var hendes børns afgørelse og ikke hendes.
Til gengæld vil jeg ikke være for insisterende overfor Adrienne -
- men jeg har forbehold overfor at tillade en eksport af skitsebøgerne.
Det er en skam, at en så vigtig samling forlader Frankrig og bliver spredt.
- Hun vil ikke sprede den. - Hun gør sig illusioner.
- Christie's skal stå for salget, ikke? - Det siger hun.
De vil råde hende til at sælge dem enkeltvis.
- Du har vist nøglen til vitrinen. - Pokkers. Jeg kom den i lommen. Her.
Det må jeg nok sige. Hun brugte den som pulterkammer.
Se... Rustfjerner.
- Hvad er det? - Det er Pauls sidste skitse. Se...
- Udsigten herfra. - Den ville Hélène have, du fik.
Det ved jeg.
Og se her... Det er stumperne fra den Degas-figur, jeg talte om.
- Må jeg se engang? - Ja, endelig.
O la la, hvilken ynkelig forfatning.
- Kan du hjælpe mig med maleriet? - Nu kommer jeg.
- Vi stiller det op ad væggen. - Ja.
Forsigtig...
Åh, Eloise. Jeg vidste, du ville komme. Og du har blomster med. Hvor sødt.
Hélène hadede rum uden blomster. Tomme vaser var døden, sagde hun.
- Asters, hendes yndlingsblomster. - Der er årstiden for dem.
- Er du kommet i taxa? - Min nevø kører taxa. Han kørte mig.
Han ville ikke med ind. Han venter udenfor.
- Den her fremvisning er svær. - Også for mig.
Det vil jeg tro. Det er endnu mere trist for familien.
Eloise... Du skal vide, at jeg beklager det meget.
Jeg ville ikke sælge huset, men...
... det er umuligt, som jeg fortalte dig.
Vi har meget svært ved at dele det mellem os.
Det var Hélène klar over.
Hun vidste, at Jérémie og Adrienne ikke kom tilbage. Det talte hun om.
- Hvad sagde hun? - At huset uden tvivl ville blive solgt.
Ved du, at hun efterlod dig nogle penge?
Du får dem af notaren. Han tager direkte kontakt til dig.
Men ring, så forklarer jeg, hvordan du opgiver det til skattevæsenet.
Det er noget idiotisk papirarbejde, men det skal gøres.
Jeg vil godt have, at du beholder en af Hélènes ting.
Et minde... En af hendes ting.
- Nej, det vil gøre mig flov. - Nej da.
Det er det mindste, vi kan gøre.
Så lad gå.
Vasen med de grønne bobler. Så kan jeg sætte blomster i og mindes hende.
- Hvad er det? - En vase.
Frédéric gav mig den.
Jeg kunne bare vælge, men jeg ville ikke udnytte det.
Så jeg tog en banal ting. Og hvad skulle jeg med en værdifuld ting?
Du har ret. Du gjorde det rigtige.
Monsieur Marly, følg mig.
Goddag.
Værsgo.
Det er ikke så slemt. Vi foretager et par rutinetjek og lader hende gå.
- Sid ned. - Tak.
Men det er alligevel alvorligt.
Det kommer helt bag på mig. Hun er meget seriøs og passer sin skole.
Butikschefen spottede hende for et stykke tid siden.
Pigerne sælgertøjet på gymnasiet.
- Har De bemærket noget? - Nej.
l går, var vi sammen inde og se svær nutidskunst i Palais de Tokyo -
og det gik hun meget op i.
Hun har ikke brugt flere penge end sædvanligt her på det seneste?
Det ved jeg ikke. Måske. Det kan jeg ikke sige. De må spørge min kone.
En af veninderne slap væk og er stadig ikke fundet.
Hun har mange veninder...
Fra gymnastik. De kommer og går hos os. Jeg er ikke så meget hjemme.
Jeg er tit i udlandet med arbejdet.
Og for at gøre det hele værre har vi fundet det her i hendes taske.
Jeg vil ikke gøre det store ud af tre gram.
Godt, det ikke er crack. Men hvis det sker igen, er jeg knap så forstående.
Det er første gang, og hun passer sin skole. Forstår De mig, monsieur Marly?
Goddag, det er Frédéric Marly. Forstyrrer jeg?
Er der noget nyt? Undskyld. Jeg troede, det var først på eftermiddagen.
Mødet er blevet forsinket. Men jeg er på vej nu i dette øjeblik.
Jeg ringer til Dem, når det er forbi. Okay?
Det lover jeg.
Jamen farvel.
Er taxaen på vej?
Goddag, hr. formand. Goddag, de damer og herrer.
Nu står Berthier-donationen på programmet.
Monsieur Waldemar vil fortælle os om den.
En fin samling art nouveau-møbler og smukke paneler af Odilon Redon.
Det er ting, Musée d'Orsay i mange år har været ude efter.
l særdeleshed Majorelles orkidé-skrivebord, som De kender.
Hélène Berthier lånte os det til en udstilling.
Vi er også meget interesseret i dette vitrineskab af samme kunstner.
Der findes tre mere, men de befinder sig desværre i udlandet.
Vi har også denne vase af Félix Bracquemond -
- og der er to mere fra atelieret i Auteuil.
Og selvfølgelig de to paneler af Odilon Redon.
De har listen foran Dem.
- Hvorfor så få værker af Berthier? - Familien ejer kun ganske få.
Og dem ønsker de at beholde.
Det siges, at Adrienne Marly vil sælge Berthiers skitsebøger hos Christie's.
- De bøger bliver revet fra hinanden. - Vi må gøre noget.
Undskyld, men jeg talte med hende om det for nylig.
Det projekt lader til at være opgivet.
Personligt, hvis De tillader, hr. formand, har jeg store forbehold.
Når det gælder art nouveau-møbler, er det altid den samme historie.
Vi får at vide, hvor sjældne de er, men de ender altid i museets magasiner.
Folk er ikke parat.
- Du stjæler og ryger. Fedt. - Jeg angav ikke Aurore.
Alligevel, hvilken skændsel.
- Det er første gang. - Ja, ja. Undskyld, monsieur.
- Det er ikke første gang. - Tak.
- Du ryger også. - Jeg bliver ikke taget.
- Du er mere erfaren. - Mere forsigtig.
- Så vil jeg være mere forsigtig. - Hold med at lave de dumheder.
Jeg har forstået. Politiet tog mig i lære i to timer.
- Har du mere at fortælle? - Som hvad?
Jamen når det handler om butikstyveri og stoffer, handler det også om fyre.
Er der en fyr, så fortæl det, før politiet gør det.
- Lidt... - Lidt?
- Der er lidt en fyr? - Ja.
Også en lille flirt?
- Lidt. - Og lidt mere?
- Vi passer på. - I passer på.
- Vi er forsigtige. - Udmærket. Nu er jeg beroliget.
- Kan man få at vide, hvem han er? - Det kommer ikke dig ved.
Okay.
Du behøver ikke svare, men sig ikke, at det ikke vedkommer mig.
Du kender ham ikke.
- Går han på gymnasiet? - Nej.
- Jeg gætter. l mødtes til gymnastik. - Nej.
Du er aldrig til at snakke med.
Svar. Hvis du bliver taget, så kommer vi jo bare tilbage til politistationen.
Ja, smæk bare med døren!
- Hvordan gik det så med donationen? - Går du op i det nu?
Det er det eneste, l taler om.
- Jeg hentede din søster hos politiet. - Men hvordan gik mødet?
- Jeg fik ikke ringet. - Ring nu.
Det er for sent at ringe til kuratoren nu.
- Ved du, hvad hun har lavet? - Ja. Veninden ringede.
- Hvorfor? - Jeg skulle smide noget pot i wc'et.
- Gjorde du det? - Ja.
Tænk, hvad hun risikerer, og du med.
Hold op.
Her ser vi et stort maleri af Lucien Simon.
En maler, som fulgte i kølvandet på impressionisterne...
l denne bygning har vi restaureringsværkstederne.
Her har vi møbler, smedejern og her skulptur...
- Forstyrrer vi? - Nej, kom ind.
Goddag.
Det her er et interessant værk. Vi fik det som donation.
Bruno er i gang med et forbløffende stykke arbejde -
Som er en åbenbaring for mig.
De har reddet den. Det troede jeg helt ærligt ikke var muligt.
Her på Deres højre hånd ser De en skulptur af Rodin, ''Bronzealderen''.
En bronzefigur, udstillet i Bruxelles.
Og nu går vi ind i afdelingen med møbelkunst og Nancy-skolen.
Med kunstnere som brødrene Daum, Gallé, Majorelle...
Og her står vi foran to stole, en lænestol og et bord.
De er indbegrebet af Nancy-skolen.
Vi har også spisebordet her.
Og her har vi kulørt glas. Blandt andet Tiffany, den amerikanske kunstner.
Vi går nu videre til Majorelles møbler.
En betydningsfuld samling, som udgør et hjørnearrangement -
- sammen med de to petroleumslamper og andet elektrisk lys.
Og foran os har vi dette meget fine lille skrivebord -
- som er beregnet til privatbrug og ikke til et kontor.
Ja. Vi er snart ved at være igennem. Vi står i afdelingen med møbler.
Jeg er nødt til at løbe. Vi kan godt gå i biografen. Så mødes vi bare der.
- Det er mærkeligt at se det her. - Jeg ved ikke, hvad jeg skal mene.
Det er flot præsenteret.
Ja.
Det er flot præsenteret.
Hvem har designet den lampe?
En eller anden. Aner det ikke.
- Virker det ikke lukket inde her? - Nej.
- Her nyder flest muligt godt af det. - De er ligeglade.
Slet ikke. De ser på det. Det er historie.
Har de vaser en historie? De får mening i en stue og med blomster i.
l naturligt lys. Ellers er de ligegyldige, livløse...
- Så gælder det samme for malerier. - Ja da.
- Kan du huske Antonio Bernardi? - Ja.
- Vi besøgte en samling i Schweiz. - l Lugano. Jeg kunne ikke komme.
Hos en rigmand, som har alle sine malerier i en ultramoderne lejlighed -
- med lukkede metalskodder og alarmer. Og fyren viser det stolt frem.
Så ser Antonio et af malerierne og blegner. Det forestiller hans ekskone.
- Francesca? - Ja.
- Hvor er hun? - Hun er død.
Det var for ham, som om hun var i fængsel. Han ville helst tage det med.
- Se... - Hvad?
- Vasen, Eloise satte vores buket i. - Nå ja. Den er faktisk penge værd.
Der er en til. Den gav jeg netop til Eloise.
- Jeg blev rørt over hendes julekort. - Det blev jeg også.
Svarede du hende?
- Det glemte jeg. - Du lovede at gøre det.
Kom. Lad os gå.
- Vi skulle ikke have solgt Corot'erne. - Hold nu op. Det er da lige meget.
Lad være med at rippe op i det. Det er trættende.
- Ville du da have købt dem? - Hvorfor ikke?
- For hvilke penge? - Jeg kunne da have lånt.
- Og også huset? - Hvorfor ikke?
Du ved godt, at det er umuligt.
Tak.
- Velbekomme. - Tak.
Løbet er også kørt. Jeg underskriver kontrakten i næste uge.
Jeg har lovet børnene, at de godt må holde fest der.
Endelig. Vi ejer det stadig en måned endnu.
Fint nok. Ellers var de også blevet skuffet.
- Skal de være der hele weekenden? - Det var vist det, de sagde, ja.
- Nu håber jeg ikke, de dummer sig. - Hvorfor?
- Sig, hvis du har brug for noget. - Ja.
- Vi tager til Spanien. - Det sagde Muriel.
- Vi er tilbage i september. - Mor jer godt.
- Ring, hvis der er noget. - Jeg vil ikke forstyrre.
- Du har Muriels nummer? - Ja, ja.
Har du ild? Tak.
Hvordan går det?
Tak, den er tung.
Vi kan sætte det her.
Nu skal jeg vise jer værelserne.
På første sal er der et soveværelse til højre.
Badeværelset er til venstre, toilettet til højre.
- Hvad laver du? - Det er til kaminen.
- Hvor lå det? - Ude bagved.
Det er naboens, og du har taget meget.
Slap af.
- Får vi snart musik? - Det går fremad.
- Har du problemer? - Vil du prøve?
- Tag den her. - Du gør det.
- Går det godt? Har du set Richard? - Han var i atelieret før.
Tak.
- Er Richard gået? - Det er han vist.
- Han er gået ned til søen. - Tak.
Hej, drenge. Jeg har øl med.
Hvad sker der, drenge? Må vi være med?
Er du okay?
- Skal vi skifte musik? - Ja.
- Er det ikke for koldt? - Nej. Hjælp mig lige.
Tak.
Her kom jeg med min bedstemor som lille.
Jeg hjalp hende med at plukke frugt. Hun fortalte historier.
Hvad for historier?
Om hvordan hun havde gjort det samme med sin onkel.
På et maleri ser man hende som lille plukke kirsebær. Set herfra, tror jeg.
Nej...
Det er herfra, for man ser huset. Træerne skjulte det ikke dengang.
- Hvor er det maleri? - Hos en samler i Lyon.
Vi har været inviteret til middag der.
Hun sagde også, at jeg en dag skulle tage mine børn med hertil.
Når jeg fik børn.
Hvad er der?
Græder du?
Min bedstemor er død. Huset er blevet solgt.
- Sylvie, Richard! Vi venter. - Kom. De må ikke finde os.
Vi må klatre over muren.